"שיר של פגעים" - מזמור צ"א
א	 יֹשֵׁב בְּסֵתֶר עֶלְיוֹן			בְּצֵל שַׁ-דַּי יִתְלוֹנָן.

ב	אֹמַר לַה' מַחְסִי וּמְצוּדָתִי		אֱ-לֹהַי אֶבְטַח בּוֹ.

ג	כִּי הוּא יַצִּילְךָ מִפַּח יָקוּשׁ		מִדֶּבֶר הַוּוֹת.
ד	בְּאֶבְרָתוֹ יָסֶךְ לָךְ			וְתַחַת כְּנָפָיו תֶּחְסֶה
				צִנָּה וְסֹחֵרָה אֲמִתּוֹ.

ה	לֹא תִירָא מִפַּחַד לָיְלָה		מֵחֵץ יָעוּף יוֹמָם.
ו	מִדֶּבֶר בָּאֹפֶל יַהֲלֹךְ			מִקֶּטֶב יָשׁוּד צָהֳרָיִם

ז	יִפֹּל מִצִּדְּךָ אֶלֶף			וּרְבָבָה מִימִינֶךָ
				אֵלֶיךָ לֹא יִגָּשׁ.
ח	רַק בְּעֵינֶיךָ תַבִּיט			וְשִׁלֻּמַת רְשָׁעִים תִּרְאֶה.

ט				כִּי אַתָּה ה' מַחְסִי
				
				עֶלְיוֹן שַׂמְתָּ מְעוֹנֶךָ.
י	לֹא תְאֻנֶּה אֵלֶיךָ רָעָה		וְנֶגַע לֹא יִקְרַב בְּאָהֳלֶךָ.

יא	כִּי מַלְאָכָיו יְצַוֶּה לָּךְ		לִשְׁמָרְךָ בְּכָל דְּרָכֶיךָ.
יב	עַל כַּפַּיִם יִשָּׂאוּנְךָ			פֶּן תִּגֹּף בָּאֶבֶן רַגְלֶךָ.

יג	עַל שַׁחַל וָפֶתֶן תִּדְרֹךְ		תִּרְמֹס כְּפִיר וְתַנִּין.

יד	כִּי בִי חָשַׁק וַאֲפַלְּטֵהוּ		אֲשַׂגְּבֵהוּ כִּי יָדַע שְׁמִי.
טו				יִקְרָאֵנִי וְאֶעֱנֵהוּ
		עִמּוֹ אָנֹכִי בְצָרָה			אֲחַלְּצֵהוּ וַאֲכַבְּדֵהוּ.
טז	אֹרֶךְ יָמִים אַשְׂבִּיעֵהוּ		וְאַרְאֵהוּ בִּישׁוּעָתִי.

א. התמיהה הסגנונית
מזמור זה שגור על פינו כיוון שהוא נאמר בהזדמנויות רבות ומגוונות. האם דבר זה מסייע ביד מי שחפץ לעיין במזמור ולעמוד על כוונתו? התשובה על כך מורכבת: מחד, הכרות כה קרובה עם מילות המזמור ופסוקיו עד לידיעתו בעל פה, יש בה כמובן כדי לסייע ביד הלומד בכמה מובנים. מאידך, דווקא הכרות אינטימית זו יוצרת אשליה שהמזמור פשוט ומובן, ויש בה כדי להסתיר את הקשיים שהמעיין חייב להתקשות בהם בדרך להעמקה במזמור.

נושאו של מזמורנו ברור מאד, וכל חלקיו מאוחדים סביב נושא זה. נוכל להשתמש בפסוק ממזמור אחר בספר תהילים כדי למצות את נושא מזמורנו (ל"ב, י): "והבוטח בה' – חסד יסובבנו". מזמורנו מתאר בפירוט הן את בטחונו של הבוטח בה', והן את חסד ההגנה שמעניק לו ה'.
השאלה המתעוררת בקשר לנושא מזמורנו היא באיזו דרך מוצג נושא זה: האם הבוטח עצמו הוא הדובר במזמור בגוף ראשון ומעיד על בטחונו ועל תוצאותיו, או שמא המשורר מציג את הבוטח בה' בגוף שלישי כ"הוא", ואולי הבוטח בה' מוצג במזמורנו כנוכח – כ'אתה' – ואליו מופנים דברי המזמור.
לכשנבדוק דבר זה בפסוקי המזמור, נגלה לתמהוננו שכל שלוש הדרכים הללו מצויות במזמורנו, והן מתחלפות זו בזו ללא הרף. 
בפסוק א מוצג הבוטח בגוף שלישי:
יֹשֵׁב בְּסֵתֶר עֶלְיוֹן		בְּצֵל שַׁ-דַּי יִתְלוֹנָן.
אך כבר בפסוק ב מדבר הבוטח עצמו על בטחונו בגוף ראשון:
אֹמַר לַה'  מַחְסִי וּמְצוּדָתִי	אֱ-לֹהַי אֶבְטַח בּוֹ.
ומיד בפסוק ג התחלפות נוספת, כשהבוטח הופך להיות נוכח שאליו פונה המזמור:
	כִּי הוּא יַצִּילְךָ מִפַּח יָקוּשׁ...
 הפניה בגוף שני נמשכת ברציפות עד פסוק ח ("בְּאֶבְרָתוֹ יָסֶךְ לָךְ..."; "לֹא תִירָא..."; "יִפֹּל מִצִּדְּךָ..."; "רַק בְּעֵינֶיךָ תַבִּיט...").
אולם בפסוק ט שוב דובר הבוטח בגוף ראשון, והפעם הוא מפנה את דבריו אל ה' כנוכח: "כִּי אַתָּה ה' מַחְסִי".
ההתחלפות הבאה היא באותו פסוק, כאשר שוב הופך הבוטח לנוכח שפונים אליו בגוף שני: "עֶלְיוֹן שַׂמְתָּ מְעוֹנֶךָ", ודבר זה נמשך ברציפות עד פסוק יג.
בפסוק יד התחלפות נוספת ואחרונה: שוב מדובר על הבוטח בגוף שלישי נסתר, כמו בפסוק א, אלא שהפעם ברור מתוכנם של פסוקים יד-טז שהדובר בפסוקים אלו הוא ה', והוא מדבר בגוף ראשון: " כִּי בִי חָשַׁק וַאֲפַלְּטֵהוּ...".
תופעה זו של התחלפות הגופים לאורך כל המזמור, היא התמיהה המרכזית שעליה יש לתת את הדעת בבואנו לפרש את המזמור, והיא המשמשת פתח לתפיסת מבנהו ולהבנת ייחודו.
ב. דרכי ההתמודדות של המפרשים: האחדת הגופים
כיצד התמודדו המפרשים במהלך הדורות עם הקושי הזה המלווה את המזמור לכל אורכו?
בהכללה ניתן לומר כי המפרשים עשו מאמץ לטשטש את המעברים מגוף לגוף במהלך המזמור, ולהציג מזמור אחיד והרמוני גם מבחינה לשונית-ספרותית.
כיוון שמבחינה כמותית רובו של המזמור הוא פנייה אל הבוטח בה' בגוף שני כאל נוכח, השתדלו המפרשים לספח אף את הפסוק שבו מדובר על הבוטח (פסוק א), או את הפסוקים שבהם הוא עצמו מדבר בגוף ראשון (ב, ט1) אל הפסוקים הבאים אחריהם, ולהפוך את פסוקים א-יג למקשה אחת של פנייה לנוכח.
כך נהגו פרשנינו הראשונים בימי הביניים, תוך שהם דוחקים את לשון הפסוקים במעט או בהרבה. הפרשנות הביקורתית המודרנית חתרה אף היא לאותה המטרה, אך היא עשתה זאת באמצעים המקובלים עליה: באמצעות 'תיקוני גרסה' המבטלים את התחלפות הגופים במזמור.
לא נוכל לתת כאן סקירה מלאה ושלמה של הפרשנות למזמורנו, ועל כן נסתפק בדוגמאות אחדות בלבד.
הנה הפרפרזה שעושה ראב"ע לשלושת הפסוקים הראשונים של מזמורנו:
שמעני אתה, יושב בסתר עליון...
אומר לה' – בעבור ה'... אומר לך בעבור ה', שהוא מחסי ומצודתי והוא א-להי שאבטח בו... כי הוא יצילך – כאומר: 'אני ניסיתי זה, ואני אהיה לך ערב'.
כך הפכו כל שלושת הפסוקים לפניית המשורר לנוכח, וסרה בעיית התחלפות הגופים מפסוק א לפסוק ב ומפסוק ב ל-ג. הדוחק בפירושו הוא בפסוק ב, בהוספת התיבה 'לך' לאחר המילה "אומר". בדרך זו הלכו גם ר' ישעיהו מטראני ורד"ק בפירושיהם לפסוקים אלו.
במקום ההתחלפות הבאה, בפסוק ט, רש"י מוסיף מילה אחת לחלקו הראשון של הפסוק, ובכך מבטל את הקושי בהתחלפות הגופים באמצע הפסוק:
כי אתה – אמרת – ה' מחסי, והרי זה מקרא קצר.
דובר מילים אלו אפוא אינו הבוטח בה' אלא זה שנושא את דבריו אל הבוטח.
ראב"ע מגיע לפירוש דומה, ללא הכנסת מילה נוספת לפסוק, אלא באמצעות שינוי הפיסוק והתחביר של פסוק זה (בניגוד לטעמים):
כי – דברי המשורר לעבד ה'.
כי אתה – העבד – ה' שהוא 'מחסי עליון' – שמת מעונך.
ובדומה לראב"ע פירשו רד"ק, ר' ישעיה מטראני והמאירי.
הדוחק בכל אחד משני הפירושים הללו בולט לעין.

בתרגום השבעים כתוב במקום 'אֹמַר' בגוף ראשון, 'יאמר' בגוף שלישי.   חלק מהמפרשים הביקורתיים בביאורם לפסוק ב, הלכו בעקבות תרגום השבעים, ואילו אחרים 'תיקנו' את 'אֹמַר' בגוף ראשון ל'אֵמֹר' בציווי או 'אָמַר' בעבר (שזהו שינוי בניקוד בלבד).
את פסוק ט יש מן החדשים שפירשו כעין פירושו של רש"י – בהוספת המילה 'אמרת' לפסוק, ויש שתיקנו גם פסוק זה בעקבות תרגום השבעים.
אנו, איננו חפצים בשינויי גרסה מפוקפקים, אך גם איננו רוצים להידחק בפירוש המקראות כדרך שעשו הפרשנים הראשונים. האם ניתן להציע ביאור למזמור כפשוטו וכמשמעו, כפי שהוא כתוב לפנינו, תוך נתינת משמעות פרשנית וספרותית לחילופי הגופים במהלכו?

ג. מזמור צ"א כדרמה- ההנחה והשאלות שהיא מעוררת
במאמרו 'מזמור צ"א כדרמה' הולך ד"ר אריה סטריקובסקי בעקבות פירושו של דליטש, שפירש את מזמורנו כדרמה בת שלושה קולות:
1.	הקריין (- המשורר), הוא הנושא את רוב הדברים במזמור: פסוק א; פסוקים ג-ח; ופסוקים ט2-יג.
2.	החסיד – המתפלל נושא את דבריו הקצרים בשני מקומות במזמור: בפסוק ב ובפסוק ט1.
3.	ה' -  הנושא את דברו בחתימת המזמור, בפסוקים יד-טז.
סטריקובסקי מציין כי בספר תהילים ובמגילת איכה ישנן דוגמאות נוספות להתחלפות הדוברים במהלך היחידה הספרותית (- המזמור או הקינה), ואף שם יש לפרש תופעה זו כהתחלפות דרמטית של דמויות שונות הנושאות דבריהן במהלך השיר.
סטריקובסקי העדיף פירוש זה משום שפירוש זה פוטר אותנו מן הדוחק שבפירושים האחרים, ובייחוד מפירושי החדשים, המשנים את נוסח המסורה כדי להאחיד את המזמור. אולם בדבריו הקצרים הוא אינו עוסק כלל בשאלות רבות ונכבדות, הנובעות מפירוש מזמורנו כדרמה, וממילא אינו מציע להן פתרון.
•	מיהו 'הקריין', ומה טיב היחס בינו לבין המתפלל – החסיד? הנחת ההתחלפות הדרמטית בין הנפשות במזמור מחייבת גם להניח שיש זיקה בין האישים השונים ובין הדברים שהם נושאים זה בפני זה. ובכן מה טיבה של זיקה זו?
•	מדוע הדו-שיח הדרמטי העיקרי במזמור, זה שבין החסיד לבין 'הקריין', חוזר בו פעמיים, (דו-שיח ראשון בפסוקים ב-ח והשני בפסוקים ט-יג)? והרי ניכר דמיון רב בין שני מחזורי שיחה אלו!?
•	מה תפקידה של הופעת דבר ה' בחתימת המזמור? מדוע דברים אלו אינם נאמרים על ידי הקריין-המשורר ברצף אחד עם דבריו הקודמים בפסוקים י-יג? ספר תהילים אינו ספר נבואות, ובמקום שבו מופיע ה' כמדבר בעדו בספרנו, יש צורך בנתינת טעם ספרותי לכך.
•	מזמור המעוצב בדרך דרמטית כמו מזמורנו, אינו תופעה נפוצה בספר תהילים. ובכן, מדוע נבחר עיצוב מיוחד זה לשם הבעת רעיונו של המזמור? מדוע אין רעיונו של המזמור מובע ב'קול אחד', כמו במזמורים דומים רבים העוסקים בנושא הבטחון בה' וגמולו?
•	במה תורם העיצוב הדרמטי לתפיסת מבנהו של מזמורנו ולהבנת ההתפתחות הפנימית של רעיונו?
בסעיפים הבאים נעסוק בניתוח המזמור על סמך ההנחה שהוא אכן מזמור דרמטי. בתוך כך נענה על השאלות ששאלנו בסעיף זה, ונצביע על החשיבות הרבה שיש בהנחת ההתחלפות הדרמטית של הדוברים במזמור לשם הבנת כוונתו.
ד.מי הם שני המשתתפים בדו- שיח?
נתחיל בשאלת זהותן של הדמויות המשתתפות במזמור: יש לשים לב לכך שבשני מחזורי הדו-שיח, המהווים את רוב עניינו ובניינו של המזמור, אין שוויון באורך דבריהם של שני המשתתפים. הבוטח בה' אומר את דבריו בקיצור נמרץ (7 מילים במחזור הראשון; 4 – במחזור השני), ואילו הדובר אליו מאריך בהרבה (43 מילים בראשון; 32 בשני).
ובכן, מה פשר ההפרש הזה? נדמה שאת התשובה לכך יש לחפש ביחס האנושי בין שתי דמויות אלו: הדובר הראשון בכל מחזור דו-שיח אומר את דבריו במעין התפרצות, בלהט, ואילו העונה לו מתייחס אליו התייחסות דידקטית: הוא מפרט באזניו באריכות את כל הסכנות הרבות והמגוונות שמהן יצילנו ה', כמי שמכיר את העולם ואת סכנותיו.
מסתבר אפוא שלפנינו דו-שיח בין צעיר למבוגר, וביתר דיוק ניתן לומר: בין תלמיד לבין רבו, או שמא בין אב לבנו.
דמות הרב אינה נושאת אפוא אופי טכני של 'קריין-משורר' (כדברי דליטש וסטריקובסקי), אלא זו דמות פרסונאלית המגיבה תגובה אישית לדברי התלמיד הצעיר, תגובה דידקטית שנועדה לפקוח את עיני התלמיד הבוטח בה' לסכנות הרבות שמהן יצילהו ה'.
רק את פסוק א ניתן לייחס ל'קריין-המשורר', המציג בראש המזמור הדרמטי את נושאו – את האדם היושב בסתר עליון (ראה הערה 17). דבר זה אינו הופך בהכרח את מזמורנו למזמור שיש בו ארבעה קולות, שכן 'כותרת' המזמור הנאמרת בידי המשורר אינה משתתפת ממש בדרמה שבהמשך, בדו-שיח שבין הרב לתלמידו.
ה.עיצובו הדרמטי של המזמור קובע את מבנהו
נדון עתה בשאלה השנייה שהצגנו: מדוע חוזר הדו-שיח שבין התלמיד לרבו פעמיים, כאשר שני המחזורים בנויים בדרך דומה (- קריאה קצרה ונלהבת של התלמיד, ותגובה ארוכה ומפורטת של הרב), ומביעים רעיון דומה, כי "הבוטח בה', חסד יסובבנו"?

תופעה נפוצה במזמורי תהילים (ולעתים גם בסיפור המקראי), שנראה כי לאחר שהמזמור סיים את רעיונו המרכזי, הוא מתחיל להביע את אותו רעיון עצמו מחדש. דבר זה מתרחש בערך במרכזו של המזמור (ולעתים קרובות בדיוק במרכז), והוא העדות לחצייתו של המזמור לשתי מחציות דומות או שוות באורכן.
הקבלת המחציות במזמורים מעין אלו, היא הקבלה ישרה, ומטרתה ללמדנו כיצד התפתח רעיונה של המחצית הראשונה והשתכלל, עד בואו אל השלמות במחצית השנייה. הקבלה זו היא אפוא הקבלה שיש בה התפתחות והעמקה.
מבנה מעין זה אופייני למזמורים רבים ואיננו אלא הרחבה של עקרון ההקבלה בפסוק הבודד, המאפיין את השירה המקראית. אף בתקבולת הפשוטה אין תפקיד הצלע השנייה לחזור על הראשונה במילים אחרות ("כפל עניין במילים שונות"), אלא לפתח את הראשונה ולהשלימה.

נמצא אפוא כי חזרתו של הדו-שיח בין התלמיד לרבו במזמורנו החל בפסוק ט מסמנת את ראשיתה של המחצית השנייה של המזמור, ועל המעיין להקביל בתשומת לב את שתי המחציות של המזמור זו לזו.
האם אכן שוות שתי המחציות זו לזו? כבר במבט ראשון נראית התשובה החיובית: בכל מחצית 8 פסוקים. אולם בדיקה מדויקת יותר תגלה לנו שוויון בין המחציות גם במספר המילים – 56 מילים בכל אחת. תופעה דומה נגלה בע"ה גם במזמורים נוספים, עד כי לא ניתן לראות בה מקריות .
בדברים אלו מצויה גם התשובה לשאלה האחרונה ששאלנו בסעיף ג: במה תורם העיצוב הדרמטי לתפיסת מבנהו של המזמור ולהבנת ההתפתחות הרעיונית בו? אכן, מבנהו של המזמור והתפתחותו הרעיונית קשורים קשר בל-יינתק לעיצובו הדרמטי!

נציג עתה את מזמורנו בדרך אשר תבליט את מבנהו ואת ההקבלה בין מחציותיו.
בכל מחצית ישנן שלושה סוגי התבטאויות ביחס לבוטח בה':
1.	דיבור על הבוטח כנסתר.
2.	דיבור שלו עצמו בגוף ראשון.
3.	דיבור אל הבוטח כנוכח.
בכתיבת המזמור להלן השתמשנו בשלושה גוֹפָנִים (פונטים) שונים להבחין בין שלוש התבטאויות אלו.
המיקום של שני החיוויים המתארים את הבוטח בה' בגוף שלישי-נסתר מצויים בראש המזמור ובסופו, ובכך נוצרת מסגרת למזמור. אף את שני החיוויים הללו יש להקביל זה לזה, ולגלות את ההתפתחות ביניהם. אולם עיקר ההקבלה במזמורנו היא הקבלה ישרה – בין קריאתו של התלמיד במחצית הראשונה לזו שבמחצית השנייה, ובין תגובות רבו בשתי המחציות.
הנה אפוא מזמורנו, כשהוא כתוב מחדש, בדרך המבליטה את מבנהו ואת עיצובו הדרמטי, ומקלה מאד את עבודת הניתוח הספרותי שלו. 
עבודה זו תיעשה בע"ה בהמשכו של עיוננו בשבוע הבא. 

מזמור צ"א

א.	יֹשֵׁב בְּסֵתֶר עֶלְיוֹן	בְּצֵל שַׁ-דַּי יִתְלוֹנָן.	

ב.	אֹמַר לַה' מַחְסִי וּמְצוּדָתִי	אֱ-לֹהַי אֶבְטַח בּוֹ.		ט.   	כִּי אַתָּה ה' מַחְסִי
ג.	כִּי הוּא יַצִּילְךָ מִפַּח יָקוּשׁ	מִדֶּבֶר הַוּוֹת.
ד.	בְּאֶבְרָתוֹ יָסֶךְ לָךְ	וְתַחַת כְּנָפָיו תֶּחְסֶה		   		עֶלְיוֹן שַׂמְתָּ מְעוֹנֶךָ.
			צִנָּה וְסֹחֵרָה אֲמִתּוֹ.

ה.	לֹא תִירָא מִפַּחַד לָיְלָה		מֵחֵץ יָעוּף יוֹמָם.	 	י.   	לֹא תְאֻנֶּה אֵלֶיךָ רָעָה	וְנֶגַע לֹא יִקְרַב בְּאָהֳלֶךָ.
ו.	מִדֶּבֶר בָּאֹפֶל יַהֲלֹךְ		מִקֶּטֶב יָשׁוּד צָהֳרָיִם.	יא.	כִּי מַלְאָכָיו יְצַוֶּה לָּךְ 	לִשְׁמָרְךָ בְּכָל דְּרָכֶיךָ.
								יב.	עַל כַּפַּיִם יִשָּׂאוּנְךָ		פֶּן תִּגֹּף בָּאֶבֶן רַגְלֶךָ.
ז.	יִפֹּל מִצִּדְּךָ אֶלֶף		וּרְבָבָה מִימִינֶךָ	
			אֵלֶיךָ לֹא יִגָּשׁ.
ח.	רַק בְּעֵינֶיךָ תַבִּיט		וְשִׁלֻּמַת רְשָׁעִים תִּרְאֶה.	יג	עַל שַׁחַל וָפֶתֶן תִּדְרֹךְ	תִּרְמֹס כְּפִיר וְתַנִּין 

								יד.	כִּי בִי חָשַׁק וַאֲפַלְּטֵהוּ	אֲשַׂגְּבֵהוּ כִּי יָדַע שְׁמִי.
							טו.			יִקְרָאֵנִי וְאֶעֱנֵהוּ 
									עִמּוֹ אָנֹכִי בְצָרָה		אֲחַלְּצֵהוּ וַאֲכַבְּדֵהוּ.
								טז.	אֹרֶךְ יָמִים אַשְׂבִּיעֵהוּ	וְאַרְאֵהוּ בִּישׁוּעָתִי.

*	**********************************************************	*	
* * * * * * * * 	כל הזכויות שמורות לישיבת הר עציון ולרב אלחנן סמט, תשס"ח
עורכת: עתירה ביק
*******************************************************
בית המדרש הוירטואלי שליד ישיבת הר עציון
האתר בעברית:	http://www.etzion.org.il/vbm
האתר באנגלית:	http://www.vbm-torah.org
משרדי בית המדרש הוירטואלי: 02-9937300 שלוחה 5 
דואל: office@etzion.org.il	* * * * * * * * 	
*	**********************************************************	*